- Mamma märker väl inte att vi stack? - Det hoppas jag att hon inte gör.
Hallå.
Preaker. Javisst. Hej då.
- Är jag i knipa? - Alltid. Men det vet du ju.
Wind Gap. Hur är det där?
Det ligger längst nere vid Missouri, ett stenkast från Tennessee.
Jag vet var det ligger. Jag frågade hur det är där.
Ett litet ställe. Det har haft 2 000 invånare i åratal.
Grisslakt är enda industrin. Ärvda pengar och slödder.
- Vilket tillhör du? - Slödder. Från ärvda pengar.
- Vad fan är det som pågår där? - I Wind Gap eller...
- Din mamma bor väl kvar där, Preaker? - Ja.
Och min styvfar. De har ett barn. Jag känner henne inte.
- Men du snackar väl med dem? - Helst inte.
Det skedde ett mord där i augusti. En flicka blev strypt.
- Det visste jag inte. - Det är en till som saknas nu.
Det kan vara en seriemördare. Kör ner dit och ge mig en story. Nu.
Vi har mord här, Curry. Varför ska jag ta mig till Wind Gap?
Ingen skriver om det. Minns du storyn i The Tribune?
Killen som skrev om ett mord i sin hemstad?
Folk gillade att den var personlig. De bryr sig när man själv bryr sig.
- Wind Gap ger mig inget Pulitzerpris. - Du är bara en halvbra journalist.
Det här kan ändra på den saken. Och jag är din chef.
Hej då.
Jag fattar om du inte kan. Men det kan bli bra.
Rensa ut lite i systemet. Hjälpa dig ut på banan igen.
Och det är en bra story. Den kan bli jättebra om du får till den.
- Ingen stress? - Livet är stressigt. Väx upp.
Ut med dig.
Kom igen.
Vad i helvete?
Jag är tillbaka.
Det var Natalies favoritfärg.
Föräldrarna sa att det var svart, men det verkade för dystert.
- Så hennes andra favoritfärg. - Först är det rosa och sen lila.
Mina två såg ut som vindruvor tills de var elva eller så.
Det är hemskt.
Nästan hela stan är ute i skogen och letar.
- Polischefens order. Har du barn? - Nej.
Det är hemskt, men det är en välsignelse.
Jag låter inte ens mina gå ut och hämta posten.
Mina flickor sover i vår säng. Min man brukar inte tillåta det -
- och ingen av oss sover bra. Men de är i alla fall trygga.
Polischef Vickery?
Saken är den att jag inte tänker låta det här komma ut, så...
Ja, jag förstår.
Men det här ska inte bli nån sensationsjournalistik.
Det ska snarare handla om hur nåt sånt här kan påverka en stad.
Om det känns bättre för er, så kommer jag härifrån.
- Vad heter ni? - Camille Preaker.
Min mamma heter Adora Crellin - hennes namn som gift sen 30 år.
Crellin. Javisst, okej. Ni är...
- Ni flyttade härifrån. - Ja.
- Amma är alltså er styvsyster. - Ja.
Herregud. Det är jävligt varmt här inne, va?
- Ungarna gav mig den. - Förlåt.
- Ingen fara. Bra mot stress. - På grund av det här fallet?
Jag vill inte ha er här, ms Preaker.
Om det här kommer ut, blir det det enda som Wind Gap är känt för.
Lite publicitet kan kanske vara till nytta. Det har funkat tidigare.
Jag låter er göra ert jobb om ni låter mig göra mitt.
Bra.
Jag har inga kommentarer.
Okej när det gäller Natalie Keene. Men den andra tjejen? Ann Nash.
Jag kan kolla hur snacket går eller ni kan påverka vad jag skriver.
Den första tjejen, Ann, hittades mördad och dumpad i Falls Creek.
Var det allt Vickery sa? Inga ledtrådar?
Jag tror inte att han har några, för han var så...
Han var defensiv, men mest arg för att han inte hade nåt att dölja.
- Bara en teori. - Herregud, Curry. Jag kom just hit.
Ge mig lite material från stället. Både fakta och lokalfärg.
- Du ska få en hel jävla regnbåge. - Du vet vad jag menar.
Tror du att det är en charmig småstad...
Beskriv hur trist det är, då. Måla upp en jävla bild.
Jag ska ut med sökpatrullen nu. Hoppas vi hittar en död liten tjej.
Lycka till.
- Letar du efter sökpatrullen? Däråt. - Tack.
Är du den där reportern från St. Louis?
Det var snabbt. Ni är verkligen bra på att skvallra här i Wind Gap.
Det är för att den här hålan är helt död.
"Död." Det är hemskt.
Bäst att du går nu om du ska hinna ifatt dem.
Tack.
Har ni sett nåt?
Nej. Är ni med i sökpatrullen?
På sätt och vis. Kriminalinspektör Willis.
- Ni är inte härifrån, va? - Nej. Och ni?
Jag är härifrån, men bor i St. Louis. Jag jobbar på The Chronicle.
Reporter. Fantastiskt.
Camille Preaker!
Jackie O'Neele.
Åh, herregud.
Jag ser att du har träffat vår nye kriminalinspektör.
Jag skulle vilja ta hem honom och doppa honom i choklad.
- Han är singel, förresten. - Hallå, ta det lugnt.
Kom hit. Din mamma sa inget om att du är i stan.
Men hon pratar inte med mig. Jag har gjort henne besviken.
Jag har säkert glömt att skicka ett kort till henne eller nåt sånt.
- Jag ska hem till henne sen. - Hon kommer att bli jätteglad.
Lilla gumman, vad snygg du är.
- Hur är det med dig? Allt väl? - Så bra det kan bli. Rätt hemskt här.
Jag ordnar med förfriskningar till killarna. Det minsta jag kan göra.
Vill du ha lite iste? Jag har iste med lite sting i.
Man behöver lite sting när sånt här händer.
- Nej, tack. Jag jobbar. - Är du kvar på tidningen?
Ja, det är därför jag är här. Jag skriver en artikel.
Ja, om tjejerna...
Jag kan se dig framför mig när du var i samma ålder.
Och det gör mig så sorgsen.
Så mycket har gått snett. Jag fattar ingenting.
- Får jag citera dig? - Ja, om nån är intresserad.
Du är alltid intressant, Jackie.
- Jag är glad att du är hemma. - Vi får se.
Så vacker.
- Natalie! - Pastorn.
- Camille Preaker. Det var länge sen. - Ja.
Mamma sa att hon såg ett spöke en gång.
Mamma säger en massa saker.
- Tror du henne inte? - Jag vet inte.
Jag är inte rädd för spöken. Är du?
Det är dumt att vara rädd för sånt som inte finns.
Tänk om en del av en far till himlen och en del stannar här när man dör?
Bara för att kolla saker? Se hur saker och ting blir.
- För dig, för mamma. - Du låter som såna som ger upp lätt.
- Ger du upp lätt? - Nej.
- Säg det! - Jag ger inte upp lätt.
Varför är du arg på mig?
Camille?
Herregud, har det hänt nåt?
Nej, inte alls, mamma. Jag är i stan på ett jobb.
Jag väntade dig inte. Huset är inte i ordning för gäster.
Det ser fint ut.
Kom in. Herregud.
Vill du ha nåt att dricka?
Alan och jag dricker Amaretto sour.
- Jag tar samma som ni, tack. - Vi sitter på baksidan. Det är svalt.
Var bor du?
Lustigt att du skulle fråga det. Jag hoppades få bo här några dar.
Jag önskar bara att du hade ringt.
Om jag hade vetat, kunde jag ha haft middagen klar. Gå och hälsa på Alan.
- Camille är här, Alan. - Vem?
- Camille. - Camille?
- Hej. - Nej, men hej!
- Adora sa inget om dig. - Hon visste inget.
Förlåt att jag... bara dyker upp så här.
Min redaktör skickade hit mig i sista minuten.
Din redaktör? Gjorde han?
Jag är här för det som hände med Natalie Keene och Ann Nash.
- För att skriva om det? - Ja, mamma. Det är en tidning.
Jag förstår inte varför en ung kvinna som du vill hålla på med sånt.
- Det är viktigt och jag är ju... - Jag kände de där barnen.
Det är oerhört svårt för mig, som du säkert förstår.
"Wind Gap mördar sina barn." Är det det du vill få folk att tro?
Det kan vara till stor hjälp att informera. Folk träder fram...
Jag orkar inte prata om sånt. Barn som far illa.
Säg inget om det du håller på med och det du vet.
Jag ska bara låtsas att du är här på sommarlov.
- Hur är det med Amma? - Amma?
Hon mår bra. Barnen har utegångsförbud nu.
Hon sover redan. Varför frågar du?
Jag ville bara vara artig. Vi är det i storstan också.
- Jag ska se om ditt rum är i ordning. - Tack.
Det här är min nya leksak.
Ditt gamla rum är det bästa gästrummet. Badrummet är fint.
- God natt, Camille. - God natt, mamma.
- Ser du? Det är ett hjärta. - Du är hög.
Det är nåt barnen i skolan säger. Det är som att vara galen.
Du är hög.
- Nej, du är hög. Det är en kyckling. - Var?
Ser du? Där är ögonen och där är ansiktet.
M... mamma. Mamma! Mamma!
Camille... Jag hörde att du är tillbaka i stan.
Ska vi snacka lite över ett glas av husets whisky?
Husets whisky? Nej, så fan heller.
Det här är en välkommen-hem-drink -
- och den... bjuder jag på.
- Tack. - Vad tycker du om stället?
Det är mitt. Jag köpte det av killarna.
De for tillbaka till Kalifornien. Vi har inga såna här längre.
Vad de nu kallar dem nu för tiden. Jag har inget emot dem -
- men de skulle ha försökt äta den där nere levande.
Ständigt på jakt.
- Fortfarande smartskalle. - Fortfarande dumskalle.
Dumskallen med den grymmaste karaokeklubben i sju countys.
Du skulle se stället på fredags- kvällarna. Vilken är din favoritlåt?
- "Ring of Fire". - Åh, coolt. "Bohemian Rhapsody".
Gaygodingen där är nog för ung för att dricka.
Ja, jag ser lite mellan fingrarna. Det är John Keene.
- Natalies bror? - Ja, stackars jävel.
- Han tar det verkligen hårt. - Ursäkta mig lite.
- Ms Preaker på Sensors? - Ja.
Är det här ert ställe?
Är det det här ni gör? Sitter här och dricker och...
...drömmer om den som kom undan?
Tack för den sarkasmen.
Annars möter jag mest inställsam passiv aggressivitet här.
Vi bara nickar och ler tills rövhålet utifrån lämnar oss ifred.
- Är det så ni ser mig? - Varifrån kommer ni?
Kansas City, via en massa andra ställen.
Ni är alltså utifrån, men kanske inte ett rövhål.
- Hur länge har ni jobbat med fallet? - Sen flickan Keene försvann.
Vickery bad om hjälp. Han ångrar det nog nu.
- Han gillar inte min stil. - Och hur är den?
Inte samma som hans, antar jag.
Jag håller i alla fall på med utredningen.
Tror ni inte att han gör det?
- Ni är rolig. - Jag får min story förr eller senare.
- Vill ni inte hellre styra samtalet? - Det var en bra replik.
Ni tänkte väl prata med unge Keene där borta.
- Jaså, är det han? - Ni behöver föräldrarnas tillstånd.
Jisses, jag som just tänkte stöta på honom.
Det är en annan sak.
- Är han misstänkt? - Ni vet att jag inte kan svara er.
- Alla är misstänkta nu. - Ni har inga ledtrådar. Ingenting.
Vi kan väl bara prata, Camille?
Jag vill bara snacka. Jag frågar nåt om dig och du frågar nåt om mig.
Det är inte riktigt min grej - att "snacka".
Uppfattat. Okej, Camille... Ha en trevlig kväll.
Inspektörn.
Fan.
Kom igen.
Fan.
Camille?
God morgon.
Jag lämnade min väska i bilen, så jag var...
Camille... Jag är glad att du är här.
Men snälla du, skäm inte ut mig. Inte igen.
Va?
När du är här slår allt du gör tillbaka på mig. Förstår du?
Ärligt talat, nej. Det var kanske så när jag var barn, men jag är vuxen.
Inte i Wind Gap. När du är här är du min dotter.
Du kan flytta och glömma, men det kan inte jag.
- Du känner inte folk här längre. - Jo.
Jag har inte hört från dig på flera månader.
Och nu dyker du bara upp och ställer hemska, morbida frågor -
- och gör alla upprörda.
Du är ute hela natten.
Snälla mamma. Sluta, mamma. Förlåt mig.
Det var ingenting. Jag körde bara en sväng.
Jag var jättetrött, så jag stannade vid vägkanten för säkerhets skull.
- Det var dumt. - Sov du i bilen?
- Såg nån dig? - Nej, ingen såg mig.
- Och vad det gäller min story... - Jag skulle inte ha sagt nåt.
Du vet att jag inte orkar med sånt prat här.
Du måste förstå att jag inte vill ställa till med problem.
Vill ni ha några ägg?
Tack.
- Tyvärr har jag bara Kool-Aid. - Det blir bra. Tack.
Och tack för att ni ville tala med mig.
All uppmärksamhet kring Natalie gör att det är viktigt att påminna om...
- ...att Ann var först. - Ja.
Vi kan prata i sovrummet.
Tack.
- Kan jag ställa det här? - Ja.
Jag ska bara...
Ann hade hållit på och cyklat hela sommaren. Bara runt kvarteret.
Min fru lät henne inte cykla längre bort. Vi är beskyddande föräldrar.
- Javisst. Ni höll koll på henne. - Ja.
Men strax innan skolan började ville hon cykla till sin vän Emily.
Vi brukade inte låta henne göra det, men hon bara gnällde.
Så till slut tröttnade min fru och sa okej.
Ann kom aldrig fram till Emilys hus.
Hon gav sig av vid sjutiden. Klockan var åtta innan vi fattade.
Jag beklagar.
Nånstans på vägen utmed de tio kvarteren tog de henne.
Min fru... kunde aldrig förlåta sig själv.
Jag skulle gärna vilja tala med henne. Er fru.
Hon är i affären.
Jag ska fråga henne, men det här... Hon är helt förändrad.
- Pappa, jag är fortfarande hungrig. - Vad gör du när dörren är stängd?
- Jag knackar. - Du knackar.
Annars hamnar det på uppförandelistan.
Gå.
Hon vet bättre.
Ann var alldaglig, men hon var smart. Hon klarade sig själv.
Var ni här när det hände?
När Ann gav sig iväg till Emily?
Jag var på väg hem från mitt kontor i Hayti, en timmes bilfärd bort.
- Skriv inte det. Varför gör ni det? - Ursäkta?
Vi är för oss själva, men jag gjorde henne inte illa.
Jag menade inte så. Jag undrar bara om ni träffade henne den dagen.
På morgonen.
Men det blir hektiskt när man har fyra barn.
Jag minns inte vad vi sa.
Vet ni vad jag tror?
Att det var en fikus som gjorde det. Han våldtog henne inte.
Snuten säger att det är ovanligt. Det är den enda välsignelsen för oss.
Det här är hon.
Hon var egensinnig. Min fru ville rulla upp hennes hår på spolar -
- men Ann vägrade. Hon klippte av sig håret i stället.
Hon gav honom ett helvete. Hon gav killen ett helvete.
- Är det nåt skumt med honom? - Hans fru var inte där.
Hon verkar ha stuckit. Han var förtegen om det.
- Han skämdes kanske. - Ja.
Han säger att folk pekar ut honom.
Tror du att han är misstänkt?
Jag vet inte. Men han är verkligen underlig.
- Men jag ska gräva lite. - Bra. Följ upp det.
Är allt bra där hemma?
- Camille? - Hemma?
Ja, med din familj.
Ja, allt är frid och fröjd. Jättebra.
Ring mig om du behöver.
Det gör jag. Hälsa Eileen.
- Jadå. - Okej. Hej då.
Hon hälsar så gott.
Hoppas att du har rätt.
Hallå!
- Ni får inte ta de där grejerna. - Vi kände tjejerna.
Natalie var hans syster.
- John? - Ja. De menade inget med det.
Vi ville bara ha några minnessaker. Det var allt.
Vad är det för vits med att låta blommorna vissna och...
Det är inte bara familjerna. Alla är ledsna.
Hjälp! Vi behöver hjälp!
Det är okej. Det ordnar sig.
Tack. Jag tar över nu.
Det verkar handla om en seriemördare, inspektörn. Grattis.
Vilken jävla historia.
Man önskar att det ska hända och sen...
- Och sen händer det. - Ja.
Först då blir det verklighet.
- Jag borde köra dig hem. Du skakar. - Det går över.
- Ja, jag kör dig. Det är... - Nej, jag mår bra.
Jag har min bil och... Jag mår bra.
Du kan hämta den i morgon. Det är inga problem.
Är Bob Nash misstänkt? Jag hade tänkt fråga Vickery tidigare.
Han säger inget. Inte jag heller.
- Och John Keene? - Herregud.
- Hur så? Har du hittat nåt? - Kanske det...
Det här är inte...
Vi väntar med det. I alla fall tills tjejen är på bårhuset.
Var har du varit? Jag var jätteorolig.
Jag var tvungen att lämna vittnesmål hos polisen.
- Jag var där när de hittade henne. - Tyst. Nu räcker det.
- Du frågade mig var jag hade varit. - Det var väl dumt att hoppas.
- Jag är helt slut. Jag måste vila. - Bob Nash sa att du talat med honom.
Det är inte rätt, Camille. Inte alls rätt.
Har inte familjerna det svårt nog utan att du ska tjata om allt igen?
Jag kan inte prata just nu. Jag måste sova.
Jag kommer inte att kunna sova på evigheter. Det är så förfärligt.
Ann och Natalie - i vår lilla håla? Det kunde hänt vem som helst av oss.
- Hej, Amma. - Camille.
Du har ju varit här. Varför har du inte hälsat?
Jag är nog blyg ibland.
Jag hade aldrig känt igen dig. Adora skickar inga julkort längre.
Du får inte lämna huset ensam, Amma. Uppfattat? Det är inte säkert.
- Jag vill alltid veta var du är. - Vi ska ju vara hemma redan nio.
- Det räcker inte, gumman. - Inga regler i kväll, Adora.
Vi tänker nog klarare i morgon bitti.
Kom och titta på mitt dockskåp.
Inredningen behöver bytas ut. Mamma har bytt från guld till grått.
Du lovade att ta mig till tygaffären så att klädseln kan bytas ut.
Jag vet, gumman. Jag har varit så förvirrad.
Är det inte vackert?
Det här dockskåpet är min dröm.
- Ja, du har gjort ett jättefint jobb. - Jag försöker. Tack.
Jag ska vila mig en stund.
Jag ställer in din middag i kylen. Du måste äta.
- Okej, tack. - Jag följer med dig upp.
Jag tror att jag ska vila också, mamma.
Låt flickan vila.
Du visste att det var jag, eller hur?
- När du såg mig i stan. - Inte först. Inte säkert.
Men då...
Det var intressant att se hurdan du var. Innan det här, du vet?
- Du är väl inte arg? - Nej, bara förvånad.
- Har du varit i Marians rum? - Nej.
Det är som ett museum.
- Mamma låter det vara så. - Ja.
Jag saknar henne ibland - Marian.
Fast jag inte kände henne, men...
Adora pratar om henne hela tiden. Eller nämner henne i alla fall.
Var hon perfekt?
- Det var hon, eller hur? - Nej, men nästan.
Men nu kan vi vara systrar.
Alla säger att du var den sötaste tjejen i Wind Gap.
- Nej, Amma. - Jo, det är du. Du är så söt.
Och du säger inget? Mamma skulle bli galen om hon såg mig civilklädd.
Är det så du kallar det?
Du vet hur hon är. Jag är hennes lilla docka som hon klär på.
- Det är lättare att spela med. - Men det gjorde aldrig du.
- Hon säger att du var oförbätterlig. - Det tror jag säkert.
Jag är också oförbätterlig. Fast det vet hon inte.
Vi är lika. Det visste jag att vi skulle bli.
Släpp mig!
Släpp! Släpp mig!
Låt mig gå! Släpp mig! Släpp mig!
Text: Gunvor Assergård www.sdimedia.com